Tekstovi od R
Moderator: Gazda
-
- Posts: 1301
- Joined: Sun Mar 02, 2003 5:13 pm
Tekstovi od R
Stara,drugarica seoska uciteljica...
izgledale su one slicno jedna drugoj - frizura "trajna" pri kraju trajanja, odjeÄa "komplet" ili suknja i "set", cipele ravne na pertlu za iÄ pjeske i utrÄavati u autobus u zadnji Äas. Modeli gotovo isti za cijeli radni staz , plus torba iz koje vire biljeznice i drska kisobrana i minus crno nalivpero i tinta (zamjenjeno kemijskom).One ,nekako, nepromjenjive godinama ,kao sto su i skole bile sliÄne sa uÄionicama sa peÄima na ugalj , velikim raÄunalima sa drvenim kuglama i crnim tablama na zidu . Vaspitne metode takoÄer stare , ali djelotvorne ( dva-tri pruta na katedri , ostajanje u "kazni", stajanje u Äosku i magareÄa klupa).Mijenjale su se samo generacije, od malisana u trikama i bijelim vunenim Äarapama sa prevelikim didovim "amrelom", do generacija malih manekena (ko Äe ljepse, ko novije ). I prioriteti su se mijenjali na poÄetku skolskog sata - prvo da se osuse mokre nogice i sve klupe naguraju oko peÄi, da se oduzmu praÄke i franjice ili kasnije, plastiÄni pistolji na kartice , klik-klak i cigare (najcrnji prekrsaj i nije prolazilo bez prutom po dlanovima).
Äitanje, pisanje,tablica mnozenja , oprati ruke prije jela, ne govori dok jedes, budi uredan, postovati knjige i ljude : mala-velika znanja za polazak u zivot. Odavno je moja stara na velikom odmoru, u tisini i bez djeÄje graje , na groblju pored puta za seosku skolu u kojoj vise nema Äaka.
Autor teksta : R
izgledale su one slicno jedna drugoj - frizura "trajna" pri kraju trajanja, odjeÄa "komplet" ili suknja i "set", cipele ravne na pertlu za iÄ pjeske i utrÄavati u autobus u zadnji Äas. Modeli gotovo isti za cijeli radni staz , plus torba iz koje vire biljeznice i drska kisobrana i minus crno nalivpero i tinta (zamjenjeno kemijskom).One ,nekako, nepromjenjive godinama ,kao sto su i skole bile sliÄne sa uÄionicama sa peÄima na ugalj , velikim raÄunalima sa drvenim kuglama i crnim tablama na zidu . Vaspitne metode takoÄer stare , ali djelotvorne ( dva-tri pruta na katedri , ostajanje u "kazni", stajanje u Äosku i magareÄa klupa).Mijenjale su se samo generacije, od malisana u trikama i bijelim vunenim Äarapama sa prevelikim didovim "amrelom", do generacija malih manekena (ko Äe ljepse, ko novije ). I prioriteti su se mijenjali na poÄetku skolskog sata - prvo da se osuse mokre nogice i sve klupe naguraju oko peÄi, da se oduzmu praÄke i franjice ili kasnije, plastiÄni pistolji na kartice , klik-klak i cigare (najcrnji prekrsaj i nije prolazilo bez prutom po dlanovima).
Äitanje, pisanje,tablica mnozenja , oprati ruke prije jela, ne govori dok jedes, budi uredan, postovati knjige i ljude : mala-velika znanja za polazak u zivot. Odavno je moja stara na velikom odmoru, u tisini i bez djeÄje graje , na groblju pored puta za seosku skolu u kojoj vise nema Äaka.
Autor teksta : R
Last edited by Petar-Peky Bukarica on Wed Nov 30, 2016 11:01 am, edited 2 times in total.
SreÄa me gleda, Äavo mi neda...
sta pozeljeti vise od onog nekadasnjeg sasvim obiÄnog zivota , od dana koji se nizu spokojno, bez zurbe i ostavljaju u sjeÄanju samo vedrinu? Kome bi trebalo nesto vise od onog skromnog zivota bogatog samo mladosÄu i nadom? Nista nije smetalo sto je cijeli grad u jednoj ulici, i cijeli svijet je mogo tamo stati. Ma kakvi daleki vidici , kad i onako imas oÄi za samo jednu kariranu kosulju na "gradelama". Kakve svjetske krize, kad "nemas izlaz" jer ti je ukraden poljubac u ÄaÄkom vozu, a sva pitanja imaju odgovore na skalama pred gimnazijom. Sve je bilo moguÄe i nadohvat da Äavo nije mrsio konce i rasipao brokve po putevima.
sta pozeljeti vise od onog nekadasnjeg sasvim obiÄnog zivota , od dana koji se nizu spokojno, bez zurbe i ostavljaju u sjeÄanju samo vedrinu? Kome bi trebalo nesto vise od onog skromnog zivota bogatog samo mladosÄu i nadom? Nista nije smetalo sto je cijeli grad u jednoj ulici, i cijeli svijet je mogo tamo stati. Ma kakvi daleki vidici , kad i onako imas oÄi za samo jednu kariranu kosulju na "gradelama". Kakve svjetske krize, kad "nemas izlaz" jer ti je ukraden poljubac u ÄaÄkom vozu, a sva pitanja imaju odgovore na skalama pred gimnazijom. Sve je bilo moguÄe i nadohvat da Äavo nije mrsio konce i rasipao brokve po putevima.
Kapa za ukop
Vuku se za svakim od nas proslost i godine , urezuju trag kroz uspomene i sjeÄanja. Ostaju po skrovitim mjestima predmeti , slike, pisma ...,materijalno gotovo bezvrijedni, ali "vazni simboli", ilustracije knjige naseg zivota. Äuvamo takve stvari Äesto, gotovo iracionalno , ne znajuÄi zasto odavno nisu baÄene - valjda samo zato sto nam se Äine kao neke vazne spone u lancu vlastitog zivota ili sto gledajuÄi ih - gledamo, zapravo, u proslost. Ostavljao je tako, tamo kod kuÄe, i moj stari "svoje stvari" u jedno sifonjersko krilo "pod kljuÄ". I sto je duze bio sam to mu je manje trebao kljuÄ za te vazne stvari. Djeca odavno nisu bila djeca i odavno su znala sta ima unutra - lovaÄka oprema odavno nekorisÄena, stara konzervirana dvocjevka , trofejna bereta iz drugog svjetskog rata, brizljivo slozena "dokumentacija" o svemu i svaÄemu, stara sapka i paradna uniforma, uglancane stare vojniÄke Äizme i nekakva skalamerija za izuvanje istih.Bila je tu i stara rudarska karbitna svjetiljka , torbica napravljena od vojniÄke bluze i u njoj par odlikovanja i medalja koje su odavno izgubile smisao , te slike- ranjenik u Trstu i druge vojniÄke iz raznih garnizona. Donio je jednom, i stavio unutra i novo- kupljenu crvenu prominsku kapu ." sta Äe ti ta kapa ,stari , takvu nikad nisi nosio"."Nosio je moj stari, did - to mi je za ukop , da se zna Äe pripadam kad odem kod njih". MeÄutim, zivot je starom spremao kraj ovdje gdje sam ja , iako se "staro drvo ne presaÄuje " i "vamo ne pripada". Stvari iz sifonjerskog krila su ostavljene stihiji. Vaznost im je potpuno izblijedila, nit' ih je tracio, nit' su mu trebale. Samo je jednom pomeno: " Da sam bar onu kapu ponio sa sobom..."
Vuku se za svakim od nas proslost i godine , urezuju trag kroz uspomene i sjeÄanja. Ostaju po skrovitim mjestima predmeti , slike, pisma ...,materijalno gotovo bezvrijedni, ali "vazni simboli", ilustracije knjige naseg zivota. Äuvamo takve stvari Äesto, gotovo iracionalno , ne znajuÄi zasto odavno nisu baÄene - valjda samo zato sto nam se Äine kao neke vazne spone u lancu vlastitog zivota ili sto gledajuÄi ih - gledamo, zapravo, u proslost. Ostavljao je tako, tamo kod kuÄe, i moj stari "svoje stvari" u jedno sifonjersko krilo "pod kljuÄ". I sto je duze bio sam to mu je manje trebao kljuÄ za te vazne stvari. Djeca odavno nisu bila djeca i odavno su znala sta ima unutra - lovaÄka oprema odavno nekorisÄena, stara konzervirana dvocjevka , trofejna bereta iz drugog svjetskog rata, brizljivo slozena "dokumentacija" o svemu i svaÄemu, stara sapka i paradna uniforma, uglancane stare vojniÄke Äizme i nekakva skalamerija za izuvanje istih.Bila je tu i stara rudarska karbitna svjetiljka , torbica napravljena od vojniÄke bluze i u njoj par odlikovanja i medalja koje su odavno izgubile smisao , te slike- ranjenik u Trstu i druge vojniÄke iz raznih garnizona. Donio je jednom, i stavio unutra i novo- kupljenu crvenu prominsku kapu ." sta Äe ti ta kapa ,stari , takvu nikad nisi nosio"."Nosio je moj stari, did - to mi je za ukop , da se zna Äe pripadam kad odem kod njih". MeÄutim, zivot je starom spremao kraj ovdje gdje sam ja , iako se "staro drvo ne presaÄuje " i "vamo ne pripada". Stvari iz sifonjerskog krila su ostavljene stihiji. Vaznost im je potpuno izblijedila, nit' ih je tracio, nit' su mu trebale. Samo je jednom pomeno: " Da sam bar onu kapu ponio sa sobom..."
-
- Posts: 78
- Joined: Tue Jun 06, 2006 10:02 am
- Location: Australia
komentar
Poslusaj R,
ti bi morala ove svoje tekstove u neku knjigu dati, najozbiljnije.
Stvarno imas talenta. Tvoji tekstovi se mogu citati svaki dan ponovo, pa nikad da dosade.
Svaki put poslije citanja, ostane nesto u zraku.
Ono nesto od cega se najezim, dotakne mi dusu i ostane lebdjeti negdje oko mene.
Eto, tako nekako bi opisala reakciju na tvoje pisanje.
Majstor rijeci si, draga R.![Exclamation :!:](./images/smilies/icon_exclaim.gif)
ti bi morala ove svoje tekstove u neku knjigu dati, najozbiljnije.
Stvarno imas talenta. Tvoji tekstovi se mogu citati svaki dan ponovo, pa nikad da dosade.
Svaki put poslije citanja, ostane nesto u zraku.
Ono nesto od cega se najezim, dotakne mi dusu i ostane lebdjeti negdje oko mene.
Eto, tako nekako bi opisala reakciju na tvoje pisanje.
Majstor rijeci si, draga R.
![Exclamation :!:](./images/smilies/icon_exclaim.gif)
Nije sala , nije vic...
Kad sam prvi put dosla u staru kuÄu mog supruga, doÄose njegove strine i tetke da me upoznaju, da vide mladu iz daleke Dalmacije. Doklima sa nijma i jedan djedica uz pomoÄ dva stapa, kao struÄnjak za moj rodni kraj (sluzio kod nas vojsku prije sto godina). Stari sve zna i sve pamti, nego..."Kako se ono zoves,Äero - zaboravio sam..." "Ruza"-kazem ja. "Eee, pa dopala si Ruzina groba! Ha,ha ,ho, ho!?!?- smije se on krezubo, brada mu se trese, a mene spopade jeza. Strine graknuse da ne plasi dijete, a ja slozim facu kao u PreradoviÄevim stihovima (- Boze mili kud sam zaso, noÄ me stigla u tuÄini...), tj. sta li me snaÄe??? Moj se prvo(tek)vjenÄani odmah dograbi da istrese jednu fijoku, lete papiri na sve strane, uzme par peÄatiranih za dokaz - katastarski spisi (???). Ispade da se Ruza iz Dalmacije udala u Dalmatinsku ulicu na mjesto Ruzin grob. No , hvala bogu, za sada u grobu boravim samo povremeno, uglavnom vikendom. Izmakla sam se nekoliko kilometara dalje...
Kad sam prvi put dosla u staru kuÄu mog supruga, doÄose njegove strine i tetke da me upoznaju, da vide mladu iz daleke Dalmacije. Doklima sa nijma i jedan djedica uz pomoÄ dva stapa, kao struÄnjak za moj rodni kraj (sluzio kod nas vojsku prije sto godina). Stari sve zna i sve pamti, nego..."Kako se ono zoves,Äero - zaboravio sam..." "Ruza"-kazem ja. "Eee, pa dopala si Ruzina groba! Ha,ha ,ho, ho!?!?- smije se on krezubo, brada mu se trese, a mene spopade jeza. Strine graknuse da ne plasi dijete, a ja slozim facu kao u PreradoviÄevim stihovima (- Boze mili kud sam zaso, noÄ me stigla u tuÄini...), tj. sta li me snaÄe??? Moj se prvo(tek)vjenÄani odmah dograbi da istrese jednu fijoku, lete papiri na sve strane, uzme par peÄatiranih za dokaz - katastarski spisi (???). Ispade da se Ruza iz Dalmacije udala u Dalmatinsku ulicu na mjesto Ruzin grob. No , hvala bogu, za sada u grobu boravim samo povremeno, uglavnom vikendom. Izmakla sam se nekoliko kilometara dalje...
Na željezniÄkoj...
smo Äekali ÄaÄki i radniÄki,vukuÄi Å¡kolske torbe,da nauÄimo nedouÄeno, da utvrdimo zanat, da se pohvalimo prvom platom. Äekali smo da sazri mladost, da stigne ljubav, studentske dane, vojniÄke dane. Äekali smo da nam svijet doÄe iz svijeta, po svijetu da nas raznese. Äeka li neko sada da se vratimo?Moje umorne oÄi i sredovjeÄno lice nebi poznali, a i ja bi, da se sad naÄem tamo, u gužvi i žamoru staniÄnog hola, mogla reÄi:"Nigdje nikog nema...", (iz mog vremena).
smo Äekali ÄaÄki i radniÄki,vukuÄi Å¡kolske torbe,da nauÄimo nedouÄeno, da utvrdimo zanat, da se pohvalimo prvom platom. Äekali smo da sazri mladost, da stigne ljubav, studentske dane, vojniÄke dane. Äekali smo da nam svijet doÄe iz svijeta, po svijetu da nas raznese. Äeka li neko sada da se vratimo?Moje umorne oÄi i sredovjeÄno lice nebi poznali, a i ja bi, da se sad naÄem tamo, u gužvi i žamoru staniÄnog hola, mogla reÄi:"Nigdje nikog nema...", (iz mog vremena).
8. mart,
Dan žena, MajÄin dan -sveÄani praznik, simbol ženske emancipacije- ovdje gdje sam ja joÅ¡ nije zaboravljen, nikako!!! Evo upravo sam u mojoj firmi primila osmomartovski poklon : velika kristalna vaza sa amblemom firme i jedan karanfil- simbol radniÄke klase. Vaza je "boli glava"i bole ruke jer je glomazna ko' bronzin, dovoljna ne samo za buket nego za snop karanfila, baÅ¡ka onaj jedan. Äetiri stotine žena je oduÅ¡evljeno istom takvom . Vrednost vaze tj biznisa Äe mo vidjeti u odbitcima na platnoj listi. Same sebi sigurno nebi kupile takav poklon, da je bilo izbora. Možemo otiÄi i na izlet sindikalne podružnice, od plate na rate .Zato nam je, zapravo ,8. mart ,danas- Å¡estog. Rekli bi : sve je isto kao nekad ,( samo njega nema), tj. forma je zadovoljena. Koji nam je krompir trebala emancipacija, kad smo mogle svjetom vladati iz sjenke- zar ne, ženske?
SreÄan vam praznik , zemljakinje!!!
Dan žena, MajÄin dan -sveÄani praznik, simbol ženske emancipacije- ovdje gdje sam ja joÅ¡ nije zaboravljen, nikako!!! Evo upravo sam u mojoj firmi primila osmomartovski poklon : velika kristalna vaza sa amblemom firme i jedan karanfil- simbol radniÄke klase. Vaza je "boli glava"i bole ruke jer je glomazna ko' bronzin, dovoljna ne samo za buket nego za snop karanfila, baÅ¡ka onaj jedan. Äetiri stotine žena je oduÅ¡evljeno istom takvom . Vrednost vaze tj biznisa Äe mo vidjeti u odbitcima na platnoj listi. Same sebi sigurno nebi kupile takav poklon, da je bilo izbora. Možemo otiÄi i na izlet sindikalne podružnice, od plate na rate .Zato nam je, zapravo ,8. mart ,danas- Å¡estog. Rekli bi : sve je isto kao nekad ,( samo njega nema), tj. forma je zadovoljena. Koji nam je krompir trebala emancipacija, kad smo mogle svjetom vladati iz sjenke- zar ne, ženske?
SreÄan vam praznik , zemljakinje!!!
GuÅ¡Äije jaje
Svakog Uskrsa mi djeca iz komÅ¡iluka smo se okupljali da bi tucali jaja i takmiÄili se Äije Äe biti najjaÄe i polomiti najviÅ¡e . Jednom smo ja i brat od nekog dobili nekoliko lakiranih drvenih jaja s natpisom " Uspomena iz VrnjaÄke banje" ,i važno ih iznijeli na "megdan". Naravno da su drvena jaja odmah bila diskvalifikovana , iako smo mi naivno ubijeÄvali da su prava. Ipak, svima su bila interesantna i htjeli su se mijenjati (tri-Äetiri prava za jedno drveno) , sve dok nije doÅ¡ao Nero noseÄi pravo , veliko, crveno ofarbano guÅ¡Äije jaje. To super jaje je bilo van svake konkurencije, ali Nero je, iako stariji i pomalo prznica (pa smo ga se mi najmanji plaÅ¡ili), bio fer igraÄ i takmiÄio se onim obiÄnim kokoÅ¡jim jajima. GuÅ¡Äijem jajetu smo se mogli samo diviti ,i kad sam ja doÅ¡la na red da ga razgledam trebalo je da ga držim sa obe ruke.MeÄutim, ja sam pakosno iza leÄa držala drveno jaje i tras - smrskala ovo u ispruženoj Nerinoj ruci. Onda mi je srce odjednom siÅ¡lo u pete i plaÄuÄi sam potrÄala "od straÅ¡nog Nere" da se sakrijem iza svoje Teta-Kate. " Ne trÄi, past' ÄeÅ¡ na kamenje!"-vikao je on." Past' ÄeÅ¡, ne boj se ! NeÄu ti niÅ¡ta!" Kad sam se konaÄno okrenula i ugledala razoÄarano Nerino lice, razumjela sam koliko je nisko i besmisleno bilo to Å¡to sam uradila ,i od tada sam, pa za uvijek , prezrela lukava "herojstva".
Svakog Uskrsa mi djeca iz komÅ¡iluka smo se okupljali da bi tucali jaja i takmiÄili se Äije Äe biti najjaÄe i polomiti najviÅ¡e . Jednom smo ja i brat od nekog dobili nekoliko lakiranih drvenih jaja s natpisom " Uspomena iz VrnjaÄke banje" ,i važno ih iznijeli na "megdan". Naravno da su drvena jaja odmah bila diskvalifikovana , iako smo mi naivno ubijeÄvali da su prava. Ipak, svima su bila interesantna i htjeli su se mijenjati (tri-Äetiri prava za jedno drveno) , sve dok nije doÅ¡ao Nero noseÄi pravo , veliko, crveno ofarbano guÅ¡Äije jaje. To super jaje je bilo van svake konkurencije, ali Nero je, iako stariji i pomalo prznica (pa smo ga se mi najmanji plaÅ¡ili), bio fer igraÄ i takmiÄio se onim obiÄnim kokoÅ¡jim jajima. GuÅ¡Äijem jajetu smo se mogli samo diviti ,i kad sam ja doÅ¡la na red da ga razgledam trebalo je da ga držim sa obe ruke.MeÄutim, ja sam pakosno iza leÄa držala drveno jaje i tras - smrskala ovo u ispruženoj Nerinoj ruci. Onda mi je srce odjednom siÅ¡lo u pete i plaÄuÄi sam potrÄala "od straÅ¡nog Nere" da se sakrijem iza svoje Teta-Kate. " Ne trÄi, past' ÄeÅ¡ na kamenje!"-vikao je on." Past' ÄeÅ¡, ne boj se ! NeÄu ti niÅ¡ta!" Kad sam se konaÄno okrenula i ugledala razoÄarano Nerino lice, razumjela sam koliko je nisko i besmisleno bilo to Å¡to sam uradila ,i od tada sam, pa za uvijek , prezrela lukava "herojstva".
Sutra na ÄurÄevdan...
bi trebali biti kod kuÄe da vidimo kako stari stric stavlja veliku voÅ¡tanu svijeÄu u oku žita i sprema ÄurÄevdansko jagnje, i ljuljaÄku od Å¡arenog užeta vezanu na granu starog brijesta, da se djeca ljujaju zbog snage , da porastu visoka i dosegnu daljine.Al' to je stara priÄa... Å¡ta bi sutra kod kuÄe?OtiÄi tamo, u praznu kuÄu, praznih ruku i potroÅ¡ena života?PoÄeti ispoÄetka - teÅ¡ko...
bi trebali biti kod kuÄe da vidimo kako stari stric stavlja veliku voÅ¡tanu svijeÄu u oku žita i sprema ÄurÄevdansko jagnje, i ljuljaÄku od Å¡arenog užeta vezanu na granu starog brijesta, da se djeca ljujaju zbog snage , da porastu visoka i dosegnu daljine.Al' to je stara priÄa... Å¡ta bi sutra kod kuÄe?OtiÄi tamo, u praznu kuÄu, praznih ruku i potroÅ¡ena života?PoÄeti ispoÄetka - teÅ¡ko...
Idemo u disko !!!
...U koje? - U disko PROMONA u Te...u !!! Negdje od polovine sedamdesetih jedan od prvih i najbolje organiziranih disko klubova , sa dobrim izborom muzike i super atmosferom ( light show , slajdovi na zidovima sa snimcima glavnih faca, ponekad i neka grupa -" Stijene"npr.). Okupljala se tu omladina svake subote i to od DrniÅ¡a do Knina i okolice - da vide i da budu viÄeni. Spremalo se " za u disko"- Å¡minka , frizure, garderoba: modni trendovi u domaÄoj verziji. Iz pretrpanih fiÄa i stojadina te poneke lade Žigulin izlazile su dugokose face u rolkama i zvoncarama , Å¡tikle, klompe ,"rimljnke" ,cipele "paÄji kljun", minjaci i Å¡arene duge suknje, a ljeti - prizor za ilustraciju pjesme " Djevojke u ljetnim haljinama". Nezaboravni "Rock Around the Clock " ili plesaÄke egzibicije ("bump" , na Boney M) u gužvi i duvanskom dimu. Bilo je to ipak, bezbjedno mjesto za odrastanje i "probijanje leda" od prve cigarete do prvog "sentiÅ¡" tanga...
...U koje? - U disko PROMONA u Te...u !!! Negdje od polovine sedamdesetih jedan od prvih i najbolje organiziranih disko klubova , sa dobrim izborom muzike i super atmosferom ( light show , slajdovi na zidovima sa snimcima glavnih faca, ponekad i neka grupa -" Stijene"npr.). Okupljala se tu omladina svake subote i to od DrniÅ¡a do Knina i okolice - da vide i da budu viÄeni. Spremalo se " za u disko"- Å¡minka , frizure, garderoba: modni trendovi u domaÄoj verziji. Iz pretrpanih fiÄa i stojadina te poneke lade Žigulin izlazile su dugokose face u rolkama i zvoncarama , Å¡tikle, klompe ,"rimljnke" ,cipele "paÄji kljun", minjaci i Å¡arene duge suknje, a ljeti - prizor za ilustraciju pjesme " Djevojke u ljetnim haljinama". Nezaboravni "Rock Around the Clock " ili plesaÄke egzibicije ("bump" , na Boney M) u gužvi i duvanskom dimu. Bilo je to ipak, bezbjedno mjesto za odrastanje i "probijanje leda" od prve cigarete do prvog "sentiÅ¡" tanga...
Gledanje u pasulj
Davno ,prije o-ho-ho godna , kad smo se ja i moj (buduÄi)suprug igrali domaÄinstva u podstanrskoj studentskoj sobi ,ja sam na reÅ¡ou kuvala pasulj ,kao neÅ¡to Å¡to je "prosto kao pasulj" skuvati i tako nastojala pokazati i dokazati da sam "velemaistor" u kuhinji. Mada, ja do tada nisam mogla pasulj smisliti, ni na usta staviti. Izbjegavala sam ga uporno i u studentskoj menzi iako se služio tri puta nedjeljno. Razumije se da ni ovaj nisam predhodno probala iako sam ga hrabro servirala. S obzirom da je moj dragi jeo s priliÄnim apetitom i bez namrÅ¡tene grimase na licu, usudim se i ja progutati jednu kaÅ¡iku (bljaaaak!, zagorjelo i neslano) - Ja ne mogu jesti, nisam gladna!- definitivno. -Ma super ti je ovaj pasulj, za prvi put- (Kako da ne!).
SreÄo, jel danas za ruÄak pasulj!?- pita me danas dragi, nakon skoro trideset godina kuvanja i možda pola tone skuvanog pasulja do sada (Äak ga i ja jedem) - sjeÄaÅ¡ li se onog studentskog - bio je super za prvi put.
NaravouÄenije: ako vam nekad proreknu sreÄu gledajuÄi u pasulj - slobodno povjerujte!!!
Davno ,prije o-ho-ho godna , kad smo se ja i moj (buduÄi)suprug igrali domaÄinstva u podstanrskoj studentskoj sobi ,ja sam na reÅ¡ou kuvala pasulj ,kao neÅ¡to Å¡to je "prosto kao pasulj" skuvati i tako nastojala pokazati i dokazati da sam "velemaistor" u kuhinji. Mada, ja do tada nisam mogla pasulj smisliti, ni na usta staviti. Izbjegavala sam ga uporno i u studentskoj menzi iako se služio tri puta nedjeljno. Razumije se da ni ovaj nisam predhodno probala iako sam ga hrabro servirala. S obzirom da je moj dragi jeo s priliÄnim apetitom i bez namrÅ¡tene grimase na licu, usudim se i ja progutati jednu kaÅ¡iku (bljaaaak!, zagorjelo i neslano) - Ja ne mogu jesti, nisam gladna!- definitivno. -Ma super ti je ovaj pasulj, za prvi put- (Kako da ne!).
SreÄo, jel danas za ruÄak pasulj!?- pita me danas dragi, nakon skoro trideset godina kuvanja i možda pola tone skuvanog pasulja do sada (Äak ga i ja jedem) - sjeÄaÅ¡ li se onog studentskog - bio je super za prvi put.
NaravouÄenije: ako vam nekad proreknu sreÄu gledajuÄi u pasulj - slobodno povjerujte!!!
Titraj Å¡arene sjenke
U ono naivno vrijeme kad još nije bilo poljubaca
idemo Å¡arenom sjenkom ispod drvoreda one naÅ¡e ulice ususret ,bezbjedno odvojeni živom ogradom.Mimoilazimo se ,osmjeh i pogled, pogled i osmjeh, a onda iznenada osjetim blagi dodir ruke na desnom ramenu kao titraj Å¡arene sjenke:"Hej ,zdravo mala , stani da se vidimo! Pogledaj me -kaže osmjeh, baÅ¡ si dijete s tom kosom spletenom u kiku! Pa mi se znamo, ideÅ¡ u gimnaziju?"-"Aha" , kažem zbunjeno, i mislim kako ne želim da liÄim na dijete, nikako ne želim. "žurim se"- kao , i odnesem dodir ruke na ramenu zauvjek, a osmjeh ostade da titra kao Å¡arena sjenka ispod drvoreda u naÅ¡oj ulici.
U ono naivno vrijeme kad još nije bilo poljubaca
idemo Å¡arenom sjenkom ispod drvoreda one naÅ¡e ulice ususret ,bezbjedno odvojeni živom ogradom.Mimoilazimo se ,osmjeh i pogled, pogled i osmjeh, a onda iznenada osjetim blagi dodir ruke na desnom ramenu kao titraj Å¡arene sjenke:"Hej ,zdravo mala , stani da se vidimo! Pogledaj me -kaže osmjeh, baÅ¡ si dijete s tom kosom spletenom u kiku! Pa mi se znamo, ideÅ¡ u gimnaziju?"-"Aha" , kažem zbunjeno, i mislim kako ne želim da liÄim na dijete, nikako ne želim. "žurim se"- kao , i odnesem dodir ruke na ramenu zauvjek, a osmjeh ostade da titra kao Å¡arena sjenka ispod drvoreda u naÅ¡oj ulici.
Povratak u izgubljeni grad
Desi se meni ponekad da putem nekog teÅ¡kog sna (koji ne odmara , nego kao mora sjedne na duÅ¡u i drži tijelo kao sapeto) stignem u naÅ¡ grad na željezniÄku stanicu, na kojoj sve vrvi od Äaka i naroda , baÅ¡ kao nekada i svi su nekako poznati i mladi "kao nekada", a samo meni teÄe vrijeme i ja nisam" kao nekada ", nego sam nevidljiva za njih kao duh i ne putujem nigdje veÄ " Äekam glas"."Glas" me pita :"ÄekaÅ¡ li?", a onda odem polako ulicom kuÄi , a svi su moji tamo i Äekaju me nasmijani , pitaju:" Jesi li Äula glas?"Onda me budi topot konja i kotrljanje kosivaÄkih karova ispod prozora "kao nekada", ali sam ovdje " kao sapeta" i svjesna da za mene nema ko poslati glas od kuÄe.
Desi se meni ponekad da putem nekog teÅ¡kog sna (koji ne odmara , nego kao mora sjedne na duÅ¡u i drži tijelo kao sapeto) stignem u naÅ¡ grad na željezniÄku stanicu, na kojoj sve vrvi od Äaka i naroda , baÅ¡ kao nekada i svi su nekako poznati i mladi "kao nekada", a samo meni teÄe vrijeme i ja nisam" kao nekada ", nego sam nevidljiva za njih kao duh i ne putujem nigdje veÄ " Äekam glas"."Glas" me pita :"ÄekaÅ¡ li?", a onda odem polako ulicom kuÄi , a svi su moji tamo i Äekaju me nasmijani , pitaju:" Jesi li Äula glas?"Onda me budi topot konja i kotrljanje kosivaÄkih karova ispod prozora "kao nekada", ali sam ovdje " kao sapeta" i svjesna da za mene nema ko poslati glas od kuÄe.
Ooj!... Ooooooooooooj....
OdoÅ¡e onomad ,ovaj moj i ovdaÅ¡nje komÅ¡ije u vinograde, joÅ¡ uspavane i prekrivene snijegom da dobro popiju i proslave sv. Trifuna , bez da im žene Äantraju (njima toga dana ,po obiÄaju, nije dozvoljen pristup), a nije nas ni briga s obzirom na hladnoÄu i razgaženi snijeg i muÄninu od mijeÅ¡anja vina (treba svaÄije probati).Mi se radije držimo dana zaljubljenih - bar je toplije ( a njih baÅ¡ briga).
Ostadoh, tako , opet ja sama, sa sjeÄanjem na - vinograde, one naÅ¡e, u ogradama od kamena sa draÄom povrh zidina.Äekaju kopaÄe Kosovljane, ona dva naÅ¡a vinograda , stari veliki i mladi manji iza kuÄe, tamo u selu. UreÄeni, orezani panjevi ( mi djeca smo izvlaÄili pruÄe i slagali ga na kraj ) Äekaju Å¡iljate motike, kratke povijene drÅ¡ke,zgodne za zemlju punu kamenja. KopaÄi , Kum Tode (kum ili roÄo- viÅ¡e se ne sjeÄam, a nema mi ko ni reÄi) , iz Kosova i stari s njima zajedno ,do veÄeri sve okopaju ,a onda poslije veÄere ,uz lanjski crnjak poÄne ojkanje. Mi djeca sluÅ¡amo iz sobe ( strpali nas na spavanje): Ooj!...konta stari Tode (rijeÄi viÅ¡e ne pamtim, a nema mi ko ni reÄi), ostali "privaÄaju"...Oooooooooooj...Razliježe se Äudna stara pjesma ...ooooooooj .... dugo i prostrano , preko oba vinograda .Kao da i danas jeÄi ,preko starog ,izgubljenog, bez panjeva i mlaÄeg sa umrÅ¡enom nerezanom lozom , popadalog kolja i ponekog kržljavog, podivljalog grozda, kakve sam ih vidjela zadnji put.
OdoÅ¡e onomad ,ovaj moj i ovdaÅ¡nje komÅ¡ije u vinograde, joÅ¡ uspavane i prekrivene snijegom da dobro popiju i proslave sv. Trifuna , bez da im žene Äantraju (njima toga dana ,po obiÄaju, nije dozvoljen pristup), a nije nas ni briga s obzirom na hladnoÄu i razgaženi snijeg i muÄninu od mijeÅ¡anja vina (treba svaÄije probati).Mi se radije držimo dana zaljubljenih - bar je toplije ( a njih baÅ¡ briga).
Ostadoh, tako , opet ja sama, sa sjeÄanjem na - vinograde, one naÅ¡e, u ogradama od kamena sa draÄom povrh zidina.Äekaju kopaÄe Kosovljane, ona dva naÅ¡a vinograda , stari veliki i mladi manji iza kuÄe, tamo u selu. UreÄeni, orezani panjevi ( mi djeca smo izvlaÄili pruÄe i slagali ga na kraj ) Äekaju Å¡iljate motike, kratke povijene drÅ¡ke,zgodne za zemlju punu kamenja. KopaÄi , Kum Tode (kum ili roÄo- viÅ¡e se ne sjeÄam, a nema mi ko ni reÄi) , iz Kosova i stari s njima zajedno ,do veÄeri sve okopaju ,a onda poslije veÄere ,uz lanjski crnjak poÄne ojkanje. Mi djeca sluÅ¡amo iz sobe ( strpali nas na spavanje): Ooj!...konta stari Tode (rijeÄi viÅ¡e ne pamtim, a nema mi ko ni reÄi), ostali "privaÄaju"...Oooooooooooj...Razliježe se Äudna stara pjesma ...ooooooooj .... dugo i prostrano , preko oba vinograda .Kao da i danas jeÄi ,preko starog ,izgubljenog, bez panjeva i mlaÄeg sa umrÅ¡enom nerezanom lozom , popadalog kolja i ponekog kržljavog, podivljalog grozda, kakve sam ih vidjela zadnji put.